Traducere: Jason Kent
Timpul e un lucru amuzant.
Într-o zi ești doar o fetiță care se îndreaptă cu pași repezi
spre un viitor incert.
Ca dintr-odată să te trezești adult, neștiind cine ești
și ce faci.
Vrei să te întorci într-o perioadă în care lucrurile erau simple.
Dacă ai putea ?
Poate dacă ne-am întoarce să vedem cum eram tineri.
Tot noi, dar diferiți.
Am descoperit că ceasul care ticăie acum
e mai important decât ceasul care ticăia atunci.
Ceas care se oprește la acel moment frumos.
De parcă Universul ar înțelege că încerci să-l ții în loc.
Dacă ți-aș spune că ai putea să te întorci,
dar nu ar schimba viitorul ?
Poate ne-am întoarce oricum doar ca să ne amintim
Să încercăm să prețuim acele momente.
Dacă ai putea ?
Ai face-o ?
- Hei, vreți o poză pentru album ?
- Trebuia să faci poza pur și simplu, omule.
Ei zic întotdeauna că nu vor dacă nu le dai un motiv să zică da.
- Ok, nu te cunosc.
- Știu că folosești un luxmetru intern.
Nu te poți baza pe astea, nu sunt de încredere.
- Nimănui din album nu-i pasă
de calitatea pozelor cu excepția mea.
- Pot să mă uit ? - Da.
E un aparat foto pentru începători, îl voi schimba
pentru un corp mai bun.
- Cum e balul tău de absolvire ?
Bun, grozav, îngrozitor ?
- Terminat.
- Haide.
- E totul ok ?
- Sunt foarte bine.
- Nu, nu ești.
Arăți de parcă ești pe cale să explodezi.
- Ești mama cuiva ?
- Asta ar însemna să fi făcut un copil la 12 ani.
- Cred că nu.
- Bănuiesc că ăsta e balul tău de absolvire ?
- Da, „O mie și una de nopți”.
- Cred că tema noastră a fost ceva de genul „Sub mare”.
- Noi suntem ori sirene, ori dansatoare din buric.
Ceva sexism de rahat în opinia mea.
- Știi, nu prea contează în ce an are loc
sau cine participă, acest bal e ca oricare altul.
- Doar că balul ăsta e infinit mai groaznic
fiindcă mi s-au dat papucii.
- N-ai parteneră la bal.
Trebuie să fie o fată.
Poate a zis nu, poate a venit cu alt tip.
- Nu a zis nu.
- Fiindcă nu ai întrebat-o.
- Nu vorbesc de ea.
- De ce, ca să nu le spun prietenilor mei boșorogi ?
- Nu e nimic de zis, nu mă place.
E împreună cu un cretin.
- Știi, totul va fi mai rău de-acum încolo, mult mai rău.
Ceea ce simți acum,
se multiplică de 10 ori când ai 34 de ani
și nu mai ești gagica aia tânără și fierbinte.
Dar tu nu ești așa.
Nu trebuie să-ți faci griji în privința asta deocamdată.
O seară faină să ai.
- Și tu la fel.
- Deci tu ești băiatul bun în povestea asta.
- O spui de parcă ar fi un lucru rău.
- Nu, nu e un lucru rău.
- Da, dar ce vrei tu să spui
este că nu e un lucru bun.
- Nu, nu zic, analizezi tu prea mult.
Ele... femeile și fetele, nu-i vor pe ăia buni.
Vor pe cineva extraordinar.
Ele nu vor o îmbrățișare,
ci o lovitură în inimă, ai înțeles ?
Ai înțeles.
Uite-l pe prietenul meu. Ne vedem.
Bună.
Vreau și eu la fel, a ei pune-o pe nota mea.
Soțul tău știe că ești aici singură ?
Ai văzut copiii ?
- Da, tocmai am văzut-o.
- Da, și eu l-am văzut pe el.
- Îți mai aduci aminte cum era să fii atât de tânăr ?
- Memoria mea e un pic cam vagă, va trebui să-mi amintești.
- Deci era tipul ăsta cu care am ieșit o dată, în liceu.
Și s-a dovedit a fi un mare nemernic, dar,
avea un farmec aparte.
Un fel de calitate care te atrăgea împotriva voinței tale.
- Pare perfect, dar știu că povestea asta
nu are un final fericit.
- Am descoperit că eram total incompatibili.
- Deci te-ai uitat la el și ai văzut un viitor
pe care nu-l vroiai.
- Poate s-a maturizat și a devenit extraordinar
însă nu voi ști niciodată pentru că la momentul respectiv
era omul nepotrivit.
- Ei bine, îmi pare rău pentru tipul ăsta.
- Da, bineînțeles că-ți pare rău.
Nu eu sunt victima aici.
Am avut inima rănită deseori.
- Sunt sigur că nici lui nu i-a fost ușor.
- Știi, mă îndoiesc că n-a putut
să doarmă o noapte din cauza despărțirii noastre.
Din cauza a ceva, sau a mea.
- N-am dormit sute de nopți din cauza noastră.
- Doamne, am adus asta în discuție, nu-i așa ?
Trebuia să-mi dau seama ce va urma.
- Ar trebui să plec. - Liz, Liz, nu face asta.
- Liz. - Mulțumesc pentru băutură.
- Încetează.
Liz!
- Hei.
Unde ai fost, toată lumea e sus.
- Mă duc acasă, m-am săturat de bal.
- Ba nu, vii cu mine
la petrecerea de după.
- Nu.
- Vei fi singura persoană care nu-și face apariția.
Chiar nu vrei să fii acea persoană.
- Dave va fi acolo.
Mi-e ok dacă sunt acea persoană.
- Ok, oprește-te, oprește-te.
Chiar aud așa ceva ?
Dacă nu apari, el a câștigat.
Felicitări, ți-a distrus noaptea.
Și te mai consideri feministă, sau... ?
- Ce ar trebui să fac ?
- Mergi țanțoș înspre petrecere.
- Țanțoș - Da.
Mersul țanțoș e esențial.
După, arunci microfonul, iar apoi îi lași pe toți
să vadă ce e cu microfonul ăla.
Trebuie să te distrezi și tu, astfel Dave se va simți prost.
Asta-i tot.
- „Arunci microfonul”, ce înseamnă asta ?
- Îl arunci.
- Nu știu ce înseamnă asta.
- Haide odată, Dumnezeule !
- Ce, tocmai ai...
- E timpul să petrecem.
- N-am altă variantă, nu-i așa ?
- Nu, nu ai.
Și nu poți aduce nici ăsta cu tine.
Uite !
- Tipule, tocmai ne-au aruncat o privire.
- Nici măcar nu s-au uitat la noi.
- Uite omule, n-am nevoie de energia ta negativă.
Ok, am nevoie de speranță.
O să se-ntâmple diseară, simt asta.
Balul de absolvire e o înșelătorie.
Ai la dispoziție toată vara că să ți-o pui.
- Nu tipule.
Nu, nu mai am timp.
Vezi costumul ăsta ?
- Costumul ăsta ?
Da, e un costum destul de fain.
- Da, da, se va întâmpla.
Haide, să mergem.
Deci au fost împreună
pentru 2 ore poate.
- Hei.
- Bună.
- Deci, voi ce faceți vara asta ?
- Părinții mei vor să mă duc la acel Birthright din Israel.
- Wow, mișto.
- Nu prea e un motiv de sărbătoare, dar...
- Eu voi face o grămadă de lucruri.
Voi călători prin Europa.
Londra, Milano, Barcelona, peste tot, deci...
- Nu mi-ai spus asta.
Sunt invidioasă, aș ucide ca să merg.
- Când te gândești să mergi ?
- Încă îmi fac planuri, nu știu.
Tu ce faci vara asta ?
- Doar cursul ăsta de fotojurnalism.
- Stai, tocmai ai absolvit
și te întorci din nou la școală ?
- Nu e școală.
Nu știu încă dacă am fost admis.
- Ei bine, ăsta a fost cel mai nașpa bal din toate timpurile.
Și cea mai mare pierdere de timp.
Nu, nu, categoric nu.
Voi alegeți întotdeauna cele mai proaste poze pentru album.
- Nu e nici măcar o poză de-a ta
în album, am verificat.
- Ok, asta nu-ți dă dreptul
să faci poze cui vrei.
- Ok, scuze.
- Intrăm !
Despre ce e vorba aici, pe bune ?
- Argentina.
Parcă stabilisem că nu vorbim despre asta.
Ei bine, poate vreau să vorbesc despre asta.
- Eram într-o pauză.
- Situația a fost așa:
ți s-a ivit o oportunitate,
iar tu ai luat-o.
- Nu poți să zici că vrei spațiu,
iar apoi să-l folosești împotriva mea.
Ce-ți voi spune chiar acum te va da pe spate,
însă întreg Universul nu se învârte în jurul tău.
Nu ?
- Știi ce, îmi retrag cuvintele.
Ego-ul tău are cu siguranță o forță gravitațională.
- Am zis bună, ți-am făcut cinste cu o băutură,
iar apoi dintr-odată s-a ridicat zidul.
Marele Zid a lui Elizabeth.
Trebuie să-ți spun că tu, domnișoară, ești groaznică.
- Ești groaznică. - Sunt groaznică.
- Ești groaznică. - În regulă, noapte bună.
- Nu ai toate informațiile despre ce s-a întâmplat.
- Aici nu e vorba de informații.
Nu, aici e vorba de sentimente.
Iar ceea ce simt eu chiar acum e o combinație între
greață și mai multă greață.
- Uite, grețoaso, am ceva
foarte mișto să-ți arăt.
- Ai auzit ce ți-am zis adineauri ?
- Da, știu,
însă am ceva foarte mișto să-ți arăt.
- Vino. - Nu mă duc nicăieri.
- Voi face lucrul ăsta mișto de unul singur.
- Nu mă duc acolo.
- E chiar aici. Știu că e foarte mișto.
- Zău ? - Da, vino.
Multă baftă, distracție plăcută.
- Haide, urmează-mă. - O seară minunată să ai.
- E, doar... te rog vino cu mine.
- Nu mă duc nicăieri cu tine.
- Voi intra în trafic.
- Ăsta ar putea fi cel mai inteligent lucru
pe care l-ai făcut toată seara.
Du-te Drew !
- Fă-o, poate vei fi lovit de o mașină.
- Voi fi lovit de o mașină.
- Fă-o, te provoc.
- Dacă nu vii, asta e.
- Ești atât de prost.
- Da, bon voyage viață.
- Chiar ar trebui să fii atent.
- Hei, hei, vino.
E foarte mișto, hai să mergem.
- Hai să mergem. - Unde ?
- Peste drum doar.
Te rog vino cu mine.
Te rog.
Ok, hai să mergem.
- Nu alerg.
- Fugi, te iau în spate.
- Hei, bea asta.
- Nu vei vrea să-ți aduci aminte nimic din toate astea.
- Ce e asta ?
- Nu știu.
- Încetează să te mai uiți la el.
Ok, e o epavă, așa că uită-l
și vino să dansezi cu mine.
- Trebuie să fac pipi.
- Ok.
- Mă întorc, ok ? - Bine.
- Unde te duci,
am crezut că vei fi însoțitorul meu ?
- Voi fi, doar că trebuie să fac ceva mai întâi.
- Te duci să vorbești cu fata de care-ți place, nu-i așa ?
- Nu, nu e nimic, nu contează.
- Du-te, omule.
- Da ? - Da, haide.
Pe mai târziu.
- O folosesc. - Sunt eu.
- Am zis că o folosesc. - Am zis că sunt eu.
- Vin chiar acum.
Ce naiba, Andy, ce vrei ?
- Nu o folosești.
Dacă cineva ar fi murit explodându-i vezica ?
- Ei bine, problema lor.
Hei, ai observat ce mică e camera
și că sunt o grămadă de oameni,
astfel încât e mai puțin aer de respirat ?
- Vei sări spontan în aer ?
- E un exercițiu de respirație.
- Pot să te întreb ceva ?
De ce vorbești cu mine ca și cum nu ne-am fi plimbat cu bicicletele
în fiecare zi când aveam 8 ani ?
- Fiindcă nu mai avem 8 ani.
- Dar tu ești aceeași fată.
- Aici te înșeli amarnic.
Știi, Dave e cam fraier.
Are IQ-ul unei veverițe obeze.
- Ai o problemă cu el ?
- Da, m-a închis în propriul vestiar în primul an de liceu.
- Asta nu s-a întâmplat.
- Poate s-a întâmplat, poate nu.
Nu s-a întâmplat.
- Ideea e că nu trebuie să-mi fi făcut mie ceva
că să-mi pot da seama că Dave Pierre e un mare ratat.
- Ei bine, nu mai sunt cu el,
așa că nu mai contează.
- Contează, totuși,
pentru că ai ieșit cu el la un moment dat.
- Apropo, veverițele obeze sunt cu siguranță mai deștepte decât Dave,
știu asta din proprie experiență.
- Asta-i Bea pe care o știu eu. - Taci din gură.
- Cred că ar trebui să ne întoarcem acolo.
- Ești liber să pleci.
- Ești liberă să pleci.
Doamnele mai întâi.
- E de tot rahatul noaptea asta.
Îngrozitoare.
- Ok, am ajuns.
- Cum i-ai convins să te lase aici ?
- Le-am zis că am nevoie de un loc foarte special
ca s-o cer în căsătorie pe iubita mea.
- Foarte inteligent.
- E trist când închid locurile astea.
Arată ca fantoma unui cinematograf.
Oameni-fantomă urmărind filme-fantomă.
- Toate își au vremea lor.
1, 2, 3, 4,
5, 6,
7.
Ăsta e numărul meu norocos.
Nu contează unde stai, ci lângă cine.
Îmi aduc aminte de prima vară.
Eu am vrut să văd Marele Leboski
dar tu ai insistat să vedem Buffalo 66.
- Mi-ai spus că iubești filmul ăla.
- Așa e.
- Ai fost atât de furios
pentru că voiai să-i vezi pe frații Coen.
- Tu întotdeauna ai vrut să vezi filmele astea
de care nu a auzit nimeni.
- Ei bine, îmi plac outsiderii.
- Sau filmele străine, fără subtitrare.
- Cea mai tare fază era să stau în rândul din spate
și să inventez dialogul, în timp ce tu îi făceai pe toți
să pară niște gangsteri.
Tot timpul ziceai lucruri de genul
„Vino aici, domnișoară, trage cu mitraliera mea”.
Iar eu eram atât de ocupată să le pun în gură cât mai multe înjurături.
- Înjurături e puțin spus.
- Salvați soldatul Ryan, văzut de 3 ori.
E replica aia când îi spune soției lui,
„Spune-mi c-am trăit o viață bună,
spune-mi că sunt un om bun”.
Te omoară.
Mă uitam la tine și pur și simplu plângeai
tot timpul.
- Atunci ai știut.
- Atunci am știut ce ?
- Că vrei să mă săruți.
- Dar ce zici de asta ?
Distanța de 5 ore jumate de-aici până în Palo Alto.
Tot acel timp petrecut în mașină, așteptând,
și tot acel timp în care nu te-am văzut
comparativ cu timpul în care te-am văzut.
- Ce nu-ți amintești tu, dar eu da,
este că în momentul în care ai intrat în casă,
erai atât de fericită c-ai reușit
încât ai uitat de orice altceva.
- Oh, nu,
nu am vrut ca tu să te simți vinovat
pentru faptul că m-ai făcut să conduc până acolo.
- Cu cât amintirea e mai frumoasă, cu atât e mai posibil ca tu să
nu-ți aduci aminte.
- Ok, știi,
aș putea să-ți spun o poveste,
sau ai putea tu să-mi spui una, sau pur și simplu
am putea merge pe căi separate și să terminăm cu asta.
- Hei, tu ești cu albumul, nu-i așa ?
- Da.
- Ce ?
- Da, eu sunt.
Poți să ne faci o poză ?
- Nu.
- Haide McFarley, fă poza.
- E McFarland.
- Nu-mi pasă, tipule, fă poza doar.
- Hei, eu mă duc, mulțumesc oricum.
- Suntem doar prieteni.
- Nu-mi pasă, omule.
Nu-i cine știe ce.
- Știi, ce-ar fi să vă fac poza ?
Doar...
Am uitat, nu am adus filmul potrivit pentru ratați.
- Ce ?
- Am spus că nu am adus filmul potrivit
pentru a expune ratați.
- Tipule, ce s-a întâmplat ! - Ești așa un nemernic, Dave !
- Ia-ți iubita și pleacă.
- Grozav.
- Asta a fost super.
- Doare ?
- Nu e rupt.
- Uite.
Înclină capul pe spate.
E mai bine ?
- E super, mersi !
- Felicitări, i-ai enervat pe toți de acolo.
- La dracu.
E adevărat, e un nemernic, cui îi pasă ?
Da-i naibii pe toți.
- Îmi pare rău, însă unii nu se duc în Palo Alto.
Unii dintre noi sunt blocați aici cu acești cretini
pentru eternitate, pentru că unii dintre noi nu au intrat
la Stanford sau la o facultate de stat,
sau oriunde altundeva.
- Am crezut că pleci prin Europa.
- Am mințit, sunt blocată aici.
- De ce ai minți în legătură cu asta ?
- Tu ce crezi că voi face vara asta ?
Lucrez la concesii la noul Beverly,
asta voi face.
Ăsta e marele secret.
- Fă-o.
- Nu. - Fă-o.
- N-am nici măcar haine de schimb la mine.
- Ești chiar atât de speriată ?
Adică, nici nu e chiar atât de adâncă.
- Știi că nu pot înota.
- Te voi salva eu dacă vei începe să te îneci,
am mai făcut-o și înainte.
- Oh, Iisuse Hristoase.
- Am crezut că ai renunțat la asta.
- Am renunțat.
- El știe ?
- Încă facem asta ?
- Poate el se simte responsabil.
- Având în vedere viciile din ziua de azi,
fumatul e practic ceva vintage.
El are ceva mai grav.
Ca de exemplu ?
- Mândrie, de exemplu.
Oh, și egoism.
Uneori dă tot ce-i mai bun din el.
- El ce ar putea spune despre ea ?
- Tu ce crezi că ar spune ?
- Oh, nu mă duc în direcția asta.
Pentru că e... nici nu pot câștiga cu întrebarea aia.
- Ei bine, dacă nu ai de zis nimic de rău,
aș fi încântată să aud.
- Nu știe să nu atace.
- Și îmi place să mă cert, după spusele tale.
- Da, am ceva să-ți spun.
Știu că te-am dezamăgit în trecut,
și aș vrea să mă revanșez cumva.
- Ai doar un singur bal de absolvire.
- Poți avea parte de câte baluri vrei.
Hai să facem balul din noaptea asta, cel adevărat,
hai să facem cel mai tare bal care s-a văzut vreodată.
N-ai nici un motiv să nu încerci.
- Asta e o idee atât de prostească.
- Dar e una rea ?
- Cum propui să facem asta ?
- Stai să mă gândesc.
Ai încredere în mine ?
- Am avut și asta mi-a adus numai probleme.
- Atunci hai să cauzăm niște probleme.
- Ce ?
- Hai să cauzăm niște probleme.
Tu ești.
- Drew. - Tu ar trebui să mă urmărești.
Urmărește-mă !
- Haide. - Iisuse Hristoase.
- Tu aici vara asta nu-i un lucru atât de rău.
- Tu nu trebuie să fii altundeva ?
Nu încerca să mă faci să mă simt mai bine.
Pot să văd asta ?
- E complicat.
Nu are AutoFocus sau ceva de genul.
- Cred că pot să-mi dau seama.
Vreau doar să-l văd.
- Hei, nu-l strica.
Din nou.
Obturatorul e stricat.
Hei !
Dă-mi aparatul.
Doamne..
Îți voi...
Dă-mi-l !
Nu voi...
câștiga.
- Ei bine,
felicitări, m-ai transformat și pe mine într-o proscrisă.
Sunt la nivelul tău acum.
- La nivelul meu.
Tradu asta pentru mine.
- Tu ai ales să fii un inadaptat.
Ție îți place să te izolezi în micul tău
turnuleț al intelectualilor astfel încât
să te poți holba la noi... pionii.
- Ăsta e un cuvânt urât.
Te-am eliberat dintre acei încuiați.
În 10 ani, toți vor lucra ca oameni de serviciu
la liceul nostru, toți.
Erau cam 40 de oameni la petrecerea aia.
- Va fi un liceu foarte curat.
Ce ?
- Nasul tău sângerează din nou.
- Aici.
- Uite-așa.
- Mulțumesc.
- E mai bine ?
E fantastic.
Cred că te simțeai ca în comă, când erai împreună cu Dave.
- Ok, Dave a fost chiar un băiat bun.
- Un băiat bun, ăsta e standardul tău ?
Bun, și predispus la ieșiri extrem de violente.
- Ok, nu vreau să vorbesc cu tine despre asta chiar acum.
Și nu o voi face.
- Bine, nu fă asta. - N-o voi face.
Bună.
- Bună.
- Nasul tău arată amuzant.
- Taci din gură. - Taci tu.
- Trebuie să mă duc până la baie.
- Și eu.
- Dave s-a simțit ciudat cu privire la faptul că eu aș fi cu Andy,
Andy l-a făcut pe Dave nemernic, Dave i-a dat una în față.
Am rămas uimită, toți am rămas uimiți,
apoi am fost dați afară de la petrecere.
Iar acum sunt aici.
- Cred că te place.
- Ce ?
Nu, eu și cu el, nu suntem împreună.
Știi, obișnuiam să fiu ca tine.
Întotdeauna ziceam că nu-mi pasă, când de fapt îmi păsa.
Îmi păsa, dar ascundeam asta constant.
Știu, e multă durere în asta.
- Ai fi făcut ceva diferit ?
- Nu știu, era inevitabil.
Ce nu înțelegi tu e că
nu alegi să fii rănit, ești pur și simplu.
- Înțeleg asta, pe bune.
Deci cine e tipul de afară ?
- Da, e inutil, nu aud nimic.
- Probabil discută despre diferențele
dintre băieți și bărbați.
- Cum de știi asta ?
- Nu vorbeam serios.
Aia e fata de care mi-ai spus ?
E drăguță.
- De ce ești atât de fascinat de viața mea amoroasă inexistentă ?
- Pentru că îmi aduci aminte de mine la adolescență.
Un câcat care credea că le știe pe toate,
când de fapt nu știa nimic.
Ești dezastruos de amuzant la asta și tu,
așa că ai nevoie de tot ajutorul posibil, amice.
- N-am nevoie de ajutorul tău.
- Cred că ai dreptate, cred că va fi mai bine,
doar că eu nu am atâta experiență deocamdată.
- Dacă ai putea să te vezi peste 5 sau 10 ani,
ai avea o altă perspectivă.
- Pari foarte sigură în legătură cu viitorul meu,
iar asta e cam înfricoșător.
- Tot ce vreau eu să spun este că nu trebuie să fii atât de cinică.
Nu încă cel puțin.
- Nimeni nu va aștepta după tine până îți vei da seama
ce simți pentru ele.
Niciodată.
Nu trebuie să mă placi ca să recunoști că am dreptate,
însă am dreptate.
Nici nu știu dacă te plac.
- Nici eu nu știu dacă te plac.
- Hai să mergem.
- Cum a fost discuția între fete, îmi vei spune și mie secretele ?
- Am învățat-o cum să arunce un cârlig,
vrei să-ți arăt ?
- Păstrează-ți secretele pentru tine, sunt ok.
- Deci unde e balul ăsta de care îmi vorbeai ?
Chiar ar trebui să te grăbești.
- E aici.
- Super, e stricat.
- Poți să te grăbești și să alegi ceva ?
- Nu poți face poză,
nu e lumină care să pătrundă pe lentile.
Fără un obturator funcțional,
chestia asta e doar o vechitură la suprapreț.
- E doar un aparat foto.
- Nu e doar un aparat foto.
Asta e o relicvă a felului în care lucrurile obișnuiau să fie.
Oamenii obișnuiau să se oprească și să se uite împrejur,
le păsa câtuși de puțin.
Oricine poate face acum 15 poze consecutiv.
Ce spune asta despre artă ?
- Începi să fii cam romantic.
- Care-i alternativa ?
- Alternativa e să fii cinic la fel ca mine.
Nu ești dezamăgit de nimic
pentru că totul e dezamăgitor deja.
- Câți ani ai tu ?
- 90. A fost greu.
- Pare un loc perfect pentru o nuntă.
- Dacă ar știi oamenii că mariajul e începutul unei lungi
călătorii brutale în care trebuie să-și tolereze persoana de lângă ei.
- Vorbești din experiență ?
- Poate tu te-ai descurcat mai bine ?
- Nu, pur și simplu am așteptări mai mici
cu privire la modul de a rămâne fericit.
- Felicitări pentru soluție.
- Nu, pur și simplu, vreau pe cineva care să spele vasele,
rufele, să am cu cine vedea un film și face sex.
Semi-regulat.
Cel puțin la asta se gândesc majoritatea bărbaților.
- E mai mult decât atât.
- În realitate, în viața de zi cu zi,
asta e.
Însă tu vrei romantism
senzații tari, schimbare.
- Așa ar trebui să fie.
- Și câteodată e.
- Și de cele mai multe ori nu e.
- Tu îți vrei regalitatea pe un armăsar alb.
- Am avut-o într-un alt univers.
- Trebuia să-i faci poză așa cum te-a rugat,
nu trebuia să te bați cu el pentru mine.
- Nu m-am bătut cu el pentru tine.
Pur și simplu i-am spus adevărul.
- Și uite ce s-a întâmplat.
E super... aparat stricat,
pocnit în față.
- Adevărul câștigă întotdeauna.
- Dacă nu acum, atunci în viitor.
- Uită-te la asta.
- Ok, fizică, îți plac lucrurile astea.
- Doar pentru că tu nu știi, nu înseamnă că nu poți
aprecia frumusețea asta.
- Sunt impresionat.
- Ar trebui să fii.
Faza mișto este că aceste furculițe
ignoră înclinația lor naturală
pentru a se învârti în jurul Pământului,
sfidând astfel gravitația.
Legile fizicii sunt contestate
la această masă în noaptea asta.
- Scuză-mă.
- Cartofi prăjiți pentru tine, și clătite cu gem.
Poftă bună.
- Anul viitor va fi așa o pierdere de vreme pentru viața mea.
- Ai putea... gândește-te la asta
într-o lumină mai pozitivă.
În general.
- Ok. Te rog, luminează-mă.
- Ei bine, pentru început, cartofii prăjiți sunt mult mai deosebiți.
- Ambianța aici e frumoasă, ospătarul nostru a fost fantastic.
Nu a pierdut timpul și ne-a umplut paharele.
Se întâmplă multe în acest moment.
- Ok.
- Ok, Domnule Pozitivism.
Ăsta e.
- Ăsta e ce ?
- Ăsta e cântecul meu preferat.
Ar trebui să încerci asta.
- Auzi asta ?
Aud.
- Dansează cu mine. - Nu.
- Nu poți nega acest cântec, îl știi.
- Sunt trecută de prima tinerețe.
- Ăsta e cântecul.
- Nu, nu, nu, nu, nu.
- Gândește-te la distracție, încă știi
să te distrezi, nu ?
- Nu, nu pot dansa, și nu voi dansa.
Nu.
Nu știu ce crezi tu că faci.
- Ești un pic cam bătrână și ruginită,
însă nu cred că nu ai putea fi salvată.
- Oh, te rog.
- Te pot învăța.
- Te rog, nu mă face să dansez.
O Doamne.
- O să faci asta toată noaptea ?
- Da, mă faci să mă simt cam rigid,
cam ca un porc spinos.
- Ești un porc spinos.
- Regele porcilor spinoși.
- Da. - Da.
- Văd că ai exersat.
- Am ieșit pe furiș seara și în weekend-uri.
- Deci acolo ai fost.
- Încă o oprire, promit.
Am ajuns, ăsta e locul.
Putem vedea piscina de-aici.
Ceva să-ți imprim în memorie.
Atât, asta-i tot ce-mi dai ?
Nu te pot ajuta dacă nu îmi spui ce se întâmplă.
- A fost un bal frumos, însă nu rezolvă nimic.
Ăsta e sfârșitul poveștii ?
Vei arunca prosopul ?
- Asta nu e una din poveștile tale, Drew.
Ai crezut că dacă ne întoarcem aici
toate se vor rezolva și totul va fi bine ?
- Liz, nu știu ce să fac.
Nu știu încotro s-o iau.
Simt că am încercat totul, dar tu tot nu ești fericită.
- Drew, nu mai am încredere în tine.
- N-ai încredere în mine, adică nu ai avut niciodată,
sau acum nu ai încredere în mine ?
- Nu am încredere în tine deși am crezut că voi avea.
- N-ai încredere în mine ?
- Știi ceva, nu te vei schimba niciodată.
Oamenii nu se schimbă, pur și simplu.
Poate se maturizează puțin,
poate își schimbă convingerile, dar ei nu se shimbă.
În interiorul lor, tot timpul vor rămâne la fel.
Nici tu nu te vei schimba.
- Nu știu, nu știu ce să fac.
- Am încercat.
Am venit aici fiindcă am vrut să-mi amintesc de ce ne-am îndrăgostit.
Însă nu am reușit, nu.
Toată chestia asta a fost o idee proastă... să ne întoarcem aici ?
Doamne, sunt atât de proastă, pentru că e mult prea dificil.
- Mariajul trebuie să fie dificil.
- Vrei să știi ce e dificil ?
Să te trezești în fiecare dimineață singură
în timp ce tu ești departe făcând cine știe ce.
Mă trezesc singură,
fac mic-dejunul, stau singură la masă,
pentru că sunt complet singură, tu unde ești ?
- Știi când mă simt eu singur ?
Atunci când vin acasă,
vin să te văd și tu nu ești acolo.
- Vreau doar să înțelegi că sunt acolo așteptându-te pe tine.
- Nu ești aici.
- Am o întrebare pentru tine.
Cât de singur ai fost în Argentina ?
- De ce faci asta, de ce te întorci tot timpul
la Argentina, de ce ?
- Pentru că atunci am încetat să mai am încredere în tine.
Atunci am încetat să mai am încredere în tine, Drew.
Mă faci să mă simt atât de singură
cum nu m-am simțit în toată viața mea.
Și nici nu cred că îți pare rău.
- Îmi pare rău, îmi pare rău, îmi pare rău, îmi pare rău, îmi pare rău.
- Ăsta e doar un cuvânt.
- Drew, doar atât e. - O spun din inimă.
- Nu e de ajuns pentru mine.
- Cuvintele nu sunt de ajuns pentru mine. - Dar tu ești îndeajuns pentru mine.
- Asta e, am terminat. - Tu ești îndeajuns pentru mine.
- Nu mai pot face asta.
- Liz, Liz, ai dreptate, oamenii nu se schimbă.
N-ai încredere în mine și n-ai avut niciodată,
nu m-ai lăsat niciodată între pereții tăi.
Nu te vei schimba și n-ai avut niciodată încredere în mine,
nu mi-ai dat niciodată o șansă !
- Nu mai vreau să fiu căsătorită !
- Super, amândoi suntem de acord aici.
- Eu nu mai vreau să fiu căsătorit, tu nu mai vrei,
nu mai suntem căsătoriți.
Toată lumea e fericită, eu sunt fericit, la dracu !
La dracu.
- De ce anul care vine va fi cel mai prost din viața ta ?
- Ți-am spus deja.
- Câțiva prieteni de-ai tăi rămân în oraș.
- Nu asta e ideea.
E vorba de mersul altundeva.
Aș putea fi altcineva, știi, cineva mai bun.
La 11 ani,
aveam toată viața până la 40 de ani planificată.
Aveam planul ăsta măreț.
Iar acum că stau aici,
chiar nu mai știu.
- Te-ai gândit vreodată să-i dai drumul ?
- Ce înseamnă mai exact asta, „să-i dai drumul” ?
- Viitorului, să nu-ți pese de el.
- Asta faci tu ?
- Încerc.
- Nu e chiar atât de simplu.
- Dacă ar fi fost ?
- Doar pentru că tu faci asta să pară ușor, nu înseamnă că și e.
- Doar pentru că fac asta să pară ușor nu înseamnă
că nu e, nu înseamnă că tu n-o poți face.
- Poate voi încerca odată.
- Haide, vom încerca ceva.
- Nu, tu ești ciudat.
- Haide, ridică-te.
- Ce faci ?
- Obișnuiam să fac asta tot timpul înainte de a învăța pentru teste.
Acum tu.
Nu.
Voi arăta ca o tâmpită.
- Vom fi tâmpiți împreună.
- Nu știu.
- Dacă cedezi presiunii doar de data asta,
jur să nu spun nimănui.
- Dar să fie tare, realmente.
- Nu te uita la mine, încetează.
Serios, încetează.
- Scuze, ai...
Ai făcut-o ?
- Andy, fii serios.
- Nu am fost atent.
Nu aud prea bine.
Cum a fost ?
- Bine.
- Da ?
- Ciudat, dar bine.
- Vezi aia ?
- Ce ?
- Nu vezi aia ? - Nu.
- Nu, chiar... acolo...
Ce naiba, Andy ?
- La ce te gândești ?
- La ce mă gândesc ?
Nu pot înota !
- Atunci funcționează.
- Vrei să te grăbești, te rog.
Te rog, pe bune !
Andy!
Ok, acum îți faci griji în privința hainelor ?
Mă înec, mor.
- În sfârșit.
- Pune-ți brațele în jurul meu.
Nu ?
Îneacă-te atunci.
- Ok, ok, ok !
Ăsta e un fel de complot ?
- Da, de fapt, am planificat totul.
M-am întors în timp și i-am combinat pe părinții tăi,
eu sunt responsabil de existența ta.
- Știi, nu eu sunt cea care trebuie salvată.
- Nu ?
Ok, ai prefera ca tu să mă salvezi ?
Mă pot îneca pur și simplu.
- Nu, nu, Andy, fii serios.
- Am crezut pentru o secundă că o să mă înec.
Realizezi că aici apa nu e prea adâncă.
- Rochia mea e ruinată acum.
- Se va usca.
- Puteam să mor.
- N-aș fi lăsat să se întâmple asta.
- Cum poți fi atât de sigur
că n-ai fi lăsat să se întâmple asta ?
- Pentru că...
nu-mi pot imagina o lume fără tine.
- A cui cameră e asta ?
- A lui Henry, a crezut c-o să și-o pună în noaptea asta.
Nu e aici.
- Dacă se întoarce, are cheie ?
- E încă la petrecere. Tipul are o misiune.
- Bietul Henry.
- Bună.
- Îmi place ce ai făcut aici.
- Mă așteptam ca sfârșitul nopții
să fie mult mai diferit decât ăsta.
Aceste petale de trandafiri sunt puțin dramatice.
- Îți plac.
- Așa este.
- Ai văzut-o ?
Da, și eu.
Să n-o pierzi.
- N-o voi face.
- Toată această mirare
în ochii lor.
Descoperire.
Așa am fost și noi.
- Da, cândva.
- Da, bine.
Nu-mi pasă că ne aflăm în acest ciclu oribil în care ne certăm,
ne împăcăm, iar ne certăm.
Nu-mi pasă de câte ori trebuie să trecem prin asta
atâta timp cât la final ne împăcăm.
- Soțul meu petrece mult timp departe.
Face poze, și...
scrie povești fascinante despre oameni
din întreaga lume.
Și se simte viu.
Mult mai viu decât atunci când e cu mine.
Dar eu nu-l apreciez când e acasă.
Ar trebui să încerc.
Of, mariajul,
cunoscut ca „ajustarea așteptărilor pentru adulți”.
- Tu ești cea mai grozavă poveste pe care o știu.
Îmi pare rău.
- Mai ții minte acea
sarcină pe care o aveam de îndeplinit în Africa de Sud ?
- Ce-ai făcut ?
- Am refuzat-o.
Știi, e doar,
e tot timpul o poveste, după care e altă poveste,
apoi altă poveste,
și uite-așa 5 ani s-au dus.
Nu am făcut nici o pauză.
- Dar ai vrut s-o faci.
- Tot timpul va fi și altă poveste.
- Te urăsc.
- Și eu.
- Ai făcut asta pentru mine ?
- Pentru noi.
- Doamne, ești așa un fraier.
- Ce ar crede soțul tău ?
- Cred că va fi foarte supărat.
- Da.
Bine, poate va face ravagii.
- Nu te uita la mine, mă simt ca și cum aș fi dezbrăcată.
- Am orbit.
- Precis.
- Nu te uita nici tu la mine, și eu mă simt ca și cum aș fi dezbrăcat.
- Ok, în regulă. - Închide ochii.
Ai închis ochii ?
- Da. - Bine.
Acum ce facem ?
- Cel care nu poate veni cu o întrebare pierde jocul.
De ce ne jucăm asta ?
- Cum vom putea explica altfel ce s-a întâmplat ?
- Ce s-a întâmplat ?
- Unde eram înainte să venim aici ?
- Nu știi ?
- Încerci să mă faci să cred că sunt nebună ?
- Nu ți-am salvat viața ?
- La ce te gândești ?
- De ce m-ai sărutat ?
- Vrei să te sărut ?
Ai pierdut jocul.
- Ok, am pierdut jocul.
- Mai ții minte acel hot dog pe care l-am îngropat ?
- Despre ce vorbești ?
- Nu-ți mai aduci aminte ?
Acel grătar acasă la tatăl tău când aveam vreo 6 ani.
Weekend-ul de Ziua Muncii.
- O Doamne, asta a fost acum o veșnicie.
- Mama ta ne-a făcut o carafă uriașă de limonadă roz.
- Iar tu ai băut jumătate din ea singur, grăsanule.
Tatăl meu ți-a dat ție hot dog-ul mai mare.
A fost cred că cel mai mare hot dog,
a fost mai mare decât fața ta.
Nu, cu siguranță a fost mai mare decât fața ta,
și tu aveai o față destul de mare când erai mic.
- În comparație cu corpul tău.
- Am mâncat cam 25 % din el.
- Da, însă n-ai vrut să-l arunci.
- Aveam un plan mai bun.
- Să-l îngropi.
- Tu credeai că va crește un copac cu hot dogi.
- Și tu credeai la fel.
- Nu, credeam
că e cea mai mare tâmpenie la vremea respectivă.
- Am fost complici atunci.
Că veni vorba, dacă îmi amintesc bine,
tu ai vrut să plantezi flori pe mormântul hot dog-ului nostru.
- Cornelius l-a dezgropat 20 de minute mai târziu
și l-a lăsat la picioarele tatălui meu.
- Cornelius.
Și tatăl tău ce-a făcut ?
- L-a luat și a început să-l învârtă prin aer
ca o sabie, după care a zis,
"Ăsta e cârnăciorul tău tinere ?"
Atât de serios.
- Da, cred că era să plâng.
- Ai plâns într-adevăr, cam o oră.
- Știi, e amuzant cum îți aduci aminte
de un hot dog de-acum 10 ani, dar nu-ți amintești
ce s-a întâmplat ieri.
- Tu purtai tricoul ăla galben
și o salopetă ridicolă care era rulată
de vreo 12 ori până la genunchii tăi.
- A fost verde, nu galben.
- A fost galben, îmi amintesc, pentru că făceai
chestia aia cu prisma Sailor Moon pe mine.
- Cum de îți amintești asta ?
- Când e liniște, îmi pot aminti totul.
- Ce grozav ești tu.
- Da, cam așa ceva.
- Timpul e un lucru amuzant.
Uneori,
fac lucrul ăsta,
îmi acopăr ochii și încep numărătoarea inversă de la 7.
Când ajung la 1, mă prefac că dispar.
- Dispari pur și simplu ?
- Da.
- Pot veni cu tine ?
- Ok.
Închide ochii.
- 7.
- 6.
- 5.
- 4 - 3
- 2
- 1
- Suntem tot aici.
- Taci din gură. - Ok.
- Măi, măi, măi.
- Nu s-a întâmplat nimic.
- Știu, se citește pe fața ta.
Glumesc cu tine.
- De ce mai ești aici ?
- Reconciliez timpul și spațiul.
- Serios acum.
- Vorbesc serios.
- Mă duc la Stanford în septembrie.
- Și iubita ta rămâne aici ?
- Nu e iubita mea, însă da.
- Deci te întrebi dacă se merită ?
- Nu zic că nu se merită.
- Uite omule, înțeleg.
Am fost tu cândva.
Trebuie să trăiești.
Să simți.
Știi, ăsta nu e vreun test,
n-ai ce să înveți, așa că...
nu există răspunsuri corecte.
Viața te va purta printr-o mulțime de locuri.
Doar nu uita oamenii pe care-i iubești.
- Știi, nu ești un tip chiar atât de rău.
- Vrei să spui că aș putea fi un băiat bun ca tine ?
- Nu întinde coarda.
- La naiba.
- Cu cine vorbeai acolo ?
- Cu mine. - Ciudatule.
- Trebuie să-l repar.
- Așteaptă o secundă.
- Încearcă acum.
Sfinte Sisoie, funcționează.
- L-am reparat. - Cum ai făcut asta ?
- Păi, autodeclanșatorul e conectat de arcul obturatorului, deci
nu era stricat, ci doar blocat.
L-am deblocat pur și simplu, vezi.
Îmi place să repar și să construiesc lucruri.
Dacă ai putea construi orice,
absolut orice, ce ai construi ?
- Promite că nu vei râde.
- Promit.
- Deci...
asta.
Aici e camera.
Și înăuntrul ei e o altă cameră.
Și practic,
în jurul nostru sunt mici găuri de vierme
atât de mici că nu le putem vedea.
Însă această mașinărie ar putea
să combine aceste găuri de vierme împreună
pentru a crea una mare.
În felul ăsta am putea trimite energie negativă
și atomi de la o gaură de vierme la alta,
printr-un univers.
Deci dacă ar funcționa,
am putea trimite materie prin timp.
Uneori mă întreb cum am ieși
pe cealaltă parte.
Cred că am fi tot noi, însă diferiți.
- E uimitor.
- Cred că toți vor crede că sunt nebună.
- Eu nu cred că ești nebună.
- Asta pentru că și tu ești nebun.
- Da.
- Revin imediat.
- Unde ai merge ?
Dacă ai putea s-o folosești ?
- Probabil m-aș întoarce în timp, și mi-aș spune să nu-mi mai fac atâtea griji.
Dar să fim realiști, probabil mi-aș face și mai multe.
- În regulă.
Hai să mergem.
- Sunt aproape gata.
- Am zis hai să mergem.
- Nu te uita.
- În regulă, mai puțin de 5 minute până la decolare,
hai să plecăm de-aici.
- Ok, două secunde.
Trebuie să fiu îmbrăcată...
când plecăm !
- Unii ar fi de acord cu asta, alții nu.
- Deci stai aici toată vara ?
- Aproape.
- Deci nu vei părăsi L.A.
pentru a călători prin Europa ?
- Nu cred.
Voi fi aici.
Poate ai dreptate, e ceva în legătură cu asta,
voi privi înapoi gândindu-mă că ăsta a fost un moment magic.
Știi la ce mă refer ?
- Știu exact la ce te referi.
Crezi că știu de noi ?
- Nu, sunt prea proști.
- Hei.
- Ce, e adevărat, sunt niște copii proști.
- Ok.
Cum arăt ?
- Nașpa.
- Asta nu-i foarte frumos !
- Hei. - Da.
- Nu trebuie să mă duc la cursul ăsta de jurnalism.
- Nu știi dacă ai fost admis.
- Vrei să ieșim vara asta ?
- Asta ai încercat să mă întrebi toată noaptea ?
- Nu.
Poate.
Vreau să zic, știu că te-ai despărțit de Dave,
și nu e chiar...
- Nu trebuie să ieși cu mine
doar pentru că ți-e milă.
- Nu, nu e asta.
- Ok.
- Ok, hai să ieșim vara asta.
- Pe bune ?
- Da.
- Minunat.
- Grozav. - Excelent.
Pot veni la tine după practica de dimineață
de la teatru.
- Oprește-te.
- Mulțumesc.
- Exact.
- Uite-i că pleacă.
Ok, ești gata ?
- Dă-i drumul.
- 7.
- 6.
- 5.
- 4.
- 3.
- Ce e asta, ce mi-ai pus în buzunar ?
- 2.
- 1.
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania